På järnvägen i Alaska...
Att ersätta trasig räls i den längsta bergstunneln-
-blir en jobbig helveteskväll.
Whittier-tunneln är stängd.
Lasten står stilla. Den måste därifrån.
- Vi måste skynda oss. - De har tappat stiftet.
Ett litet stift stoppar 365 meter räls.
En jordbrukare är ensam i skogen.
Jag är helt vilse.
Det blir en mardröm i mörkret för honom.
De jagar på kvällarna.
Klockan 07.00 i Palmer:
Kom igen.
Bill och Davy förbereder för den längsta lasten i järnvägshistorian.
- Den är fjorton. - Det blir ett galet uppdrag.
De ska leverera den 365 meter långa rälsen söderut till Whittier-tunneln.
Den behövs för att ersätta trasig räls.
Den väger över 22,5 ton.
- Det är en enorm rälslänga. - Det är farligt.
Spåret är gjort av sexton rälsdelar som har satts ihop i förväg-
-för att skynda på ersättningen.
Rälsen ligger på 23 vagnar-
- och sitter bara fast i mitten för att kunna ta skarpa kurvor.
Det är nödvändigt att leverera den oskadad och i tid.
En bit räls är 390 meter lång.
Man kör den upp och ner i berg. Det är en häftig känsla.
Järnvägen i Alaska är farlig, men vi klarar av det.
Jag gillar utmaningar.
Whittier-tunneln är Alaskas järnvägs längsta tunnel.
Den är det enda sättet för tåg att komma in och ut ur den här hamnen.
Hamnen är stängd tills den nya rälsen är på plats.
Tåg som levererar nödvändigheter till hela Alaska kommer ingenstans.
Allt står stilla.
Vi måste ner dit och få tåget på plats-
- så att de kan få bort rälsen från det.
Då åker vi.
Teamet måste köra lasten söderut i över fjorton mil.
De får köra i ojämn terräng och i de skarpaste kurvorna på vägen-
- innan de kommer till början av Whittier-tunneln.
Bara då kan de lasta av rälsen och ersätta det skadade spåret-
-så att tågen kan börja köra igen.
Bill och Davys tunga tåg måste köra under 55 kilometer i timmen-
-för att inte skada lasten.
Det ger extra tidspress till ett redan svårt och stressigt jobb.
De har last som måste därifrån och tåg som väntar på den nya rälsen.
Vi måste dit direkt.
- Vid Whittier-tunneln... - Okej, grabbar.
...förbereder förman Cliff Giles sitt team att få bort den trasiga rälsen.
Vi ska försöka blottlägga och byta ut den.
Ha på era hjälmar. Vi är i en tunnel.
Det är flera utmaningar i tunnlar.
Det är mörkt och det låter nästan som att vara i ett rum med en jetmotor.
Kom ihåg att vi har tidspress.
Cliffs team använder en speciell maskin-
- med grova tänder som ska skrapa bort det steniga underlaget.
Var försiktiga!
Det blir inte lätt. Den är inbäddad i asfalt.
Det är väldigt svårt att gräva i det här.
Det går inte att gräva som man ska i asfalten.
Det är riktigt hårt.
- Man kan knappt gräva i det. - Ja, den är nött på vänster sida.
Vi kan anpassa på sidorna.
Vi måste få det gjort. Det måste gå.
Vi får använda 30 tänder om det så behövs.
Om det inte går som planerat-
- är det inte klart för tåget när det kommer hit.
22 mil norrut:
Duktig tjej.
Jag älskar rofylldheten här.
Fåglarna. Det är en underbar miljö.
Jordbrukaren Roger Bickleman-
- har levt sin vildmarksdröm i arton månader.
Jag föddes i Pennsylvania-
- och har velat bo i vildmarken hela mitt liv.
Jag gick tyvärr på college och fick ett säljjobb-
- och fick sitta inomhus dygnet runt under lysrör.
Jag måste fly. Jag måste komma därifrån.
Jag hamnade här.
Jag hittade det här stället på nätet och jag köpte utan att ha sett det.
Rivmärkena var färska när jag flyttade hit.
En björn hade varit här några dagar innan.
Det stod inte i annonsen när jag köpte stället.
Jag har två av människans bästa vänner som sällskap.
Man blir inte ensam om man har mycket att göra.
Jag hade med mig överlevnadssaker: vattenfilter och yxa.
Jag har inget rinnande vatten här.
Jag skär upp isen härnere på sjön.
Jag lägger den i hinken och bär hem den.
Det får tina vid ugnen över natten.
På morgonen har jag gott, iskallt, färskt vatten.
Jag målar mycket på vintern.
Då tar jag det lugnt och blir kreativ.
Det är viktigt att ha saker att göra hela tiden härute.
Rutiner hjälper mot ensamheten.
Har man en daglig rutin och kan utforska vissa saker-
- och kan strukturera dem går dagarna fort.
Vissa saker får man vara utan här.
Det finns inte internet eller mobiler.
Man får göra kreativa saker för att hålla i gång hjärnan.
I dag ska jag måla ett fint ökenlandskap.
Det är roligt att få in olika perspektiv på saker-
-istället för bara vanlig snö och is.
Det här gör att man får inse att det finns annat i världen.
Det är en utmaning här. Det finns moripa och hare att äta.
Jag har skjutit några djur men det är bara vildmark.
Här i vildmarken är det viktigt att Roger hittar en bra väg-
- för att ta in mat och annat nödvändigt.
Några i trakten bogserar last längs floden-
-både på vintern och sommaren.
Målet är att hitta en väg till floden.
Roger måste skapa en stig på sex kilometer-
- i djup snö och tät skog för att nå fram till Susitna-floden.
Jag måste hitta en väg för att få in nödvändigheter-
- men jag har aldrig varit mer än en kilometer ut från området.
Åtta mil söderut:
Bill och Davy är rädda att de kör för sakta för att hinna fram med rälsen.
Vi måste skynda oss.
- Vi kan inte köra fort. - Det tar ett tag. De väntar på oss.
Vi åker bara i 55 km/h. Vi kan inte göra mer än så.
Vänta.
Jag vet inte. Vi tappade luften och får stanna.
Jag vet inte vad som hände. Vi ska titta.
Varje gång!
Nåt allvarligt. Tåget stannar inte bara sådär.
Det är inte bra. Slangen har lossnat på andra vagnen.
- Har luftslangarna lossnat? - Just det.
I Alaskas glesbygd:
Vi måste stanna.
Ett godståg med 365 meter ny räls har tvingats stanna.
Det är inte bra.
En luftslang till tågets bromsar har lossnat.
Luften når inte tåget.
Jag sätter fast den så att vi har bromsar för att kunna stanna.
Vi måste åka.
- Allt är okej. - Jag är glad att det inte var rälsen.
Vi måste hinna i tid.
Ja. Om rälsen inte ersätts kan tågen inte gå.
Om tågen inte går får vi inga pengar.
14 mil söderut vid Whittiers hamn:
Det är mitt på dagen och godstågen har bildat kö.
Men tågen kan inte gå förrän Whittier-tunneln öppnas.
Det hänger på om Cliffs team kan byta ut den trasiga rälsen.
Det verkar kunna funka.
De hoppas att den nya grävaren ska kunna hjälpa dem arbeta fortare.
Nu ska vi kunna gräva ordentligt.
- Den gjorde riktig skillnad. - Det är bara 45 meter kvar.
Vi kan lossa rälsen.
De här fästena håller rälsen på plats.
Vi måste få loss alla.
Det är 365 meter långt.
Vi ska ta bort runt 2000 fästen.
Ja, lederna och ryggen gör ont. Man får lön för att träna.
- Vi måste skynda på. - Det suger.
30 mil norrut...
...i närheten av Talkeetna:
Jordbrukarna Jim och Nancy James bygger sin nya stuga.
- Gillar du den nya borren? - Verkligen.
Det är hårt arbete i snö och is.
- Jösses. Jag har ont i kroppen. - Okej, vi går till huset.
Min högra fot halkade lite och jag började ramla.
Det var något som kändes som en kula genom armen.
- Axeln ner i min... - Din arm?
Där. Aj. Jösses.
Min fru sa för några år sen:
"Du har flest olyckor av någon jag känner."
"Och du lever än."
Jag har hjälpt honom efter många olyckor.
Problemen är ofta nära Jim.
Eller Jim är kanske ofta nära problemen.
Det här var nog olycka nummer 127. Jag har lärt mig att sakta ner-
- istället för att skynda in i nåt nytt och förlora en kroppsdel till.
Jag kan inte förlora många fler.
Jag ändrar mig om att du inte ska åka in till stan.
Jag vill att du åker till sjukhus.
Stan suger. Jag vet inte om jag vill åka till stan.
Hör vad de har att säga.
Okej.
Han bestämde sig för att åka till sjukhus. Det är ovanligt för Jim.
Han gör inte sånt. Det är rätt oroande.
Som tur är för Jim är persontåget fortfarande i gång.
Det är alltid vackert på järnvägen i Alaska.
Harry Ross har jobbat som konduktör i 47 år.
För de flesta som bor längs järnvägen-
- är det här det enda sättet att åka mellan hem och stugor.
De skulle inte komma dit utan järnvägen.
Det här tåget är deras livslina.
- Ta hand om honom, Harry. - Jadå.
Jag tar hand om honom.
Jim åker ensam till sjukhuset. Nancy ska ta hand om stugan.
Han är i Harrys goda händer.
Han kommer alltid till min räddning. Jag är glad att bli av med Jim.
Han har haft riktigt ont.
Jag är glad att han har åkt med tåget.
Sitt ner. Jag rör dig inte. Jag är rädd för att röra dig.
Jag har brunnit, blivit skjuten och haft flygolyckor.
Jag har skadats mycket.
Jag har aldrig haft ondare än jag har nu. Och det blir värre.
- Då måste du till sjukhus. - Ja.
- Jag har aldrig haft så ont. - Det här är en riktig nödsituation.
Tre kilometer söderut:
Järnvägsagenten Johnny Evans patrullerar spåret.
Vi är järnvägens väktare.
Det värsta här är olaga intrång-
- och de som använder järnvägen olagligt för jakt och fiske.
Det dummaste jag sett var en kille som rökt spice.
Han låg i fosterställning mellan rälsen och tåget körde över honom.
När det stannade lyfte han på huvudet.
Det träffade honom i huvudet och slog upp det.
Jag sa: "Jag vill gnugga ditt huvud och köpa en lott."
"Du har haft en otrolig tur."
Vi vill få bort folk från järnvägen som inte ska vara på den.
Den sitter fast. - Hallå!
Finns det någon här? Är det någon här?
Jag tror att killen måste ha kommit upp över sluttningen-
-och fastnat mellan rälsen här.
Det är en dold vinkel. Tåget kommer där.
Han kommer inte att se förrän det är för sent. Det kan spåra ur.
- Centralen, informera tåget. - Uppfattat.
Centralen till agent Evans. Jag får inte tag på tåget.
Nu är det nåt igen. Vad är det som pågår här?
Någon stoppar oss.
Du skämtar.
Otroligt.
Tur att du var här. Vi skulle ha kört rakt in i den.
- Hej, Johnny. - Hur är läget, Harry?
Okej. Jag har aldrig sett något sitta så förut.
- Jag har slitit och dragit. - Galet.
Den sitter fast.
30 mil söderut i Whittier-tunneln:
- Ska den vara i mitten? - Det är bra där.
Klockan är 16.
Cliff och hans team försöker fortfarande få bort trasig räls.
Det mörka trånga utrymmet gör det riskabelt.
Man måste se upp med mycket av utrustningen.
Tar man den för givet kan den kosta en ens liv.
Man kan skära i rälsen på mindre än en minut men är man inte försiktig-
- kan bladet gå sönder och slunga flisor 15, 30 meter bort.
Jag har sett bladen explodera.
Vi har kapat den första i tunneln. Den är redo att tas ut.
- Redo att säga adjö till den gamla? - Jag är redo.
Vi tar ut den. Den har börjat röra sig.
Det är ett steg närmare att få in den och bli klara.
- Tillbaka uppe i norr: - Jag har ett bogseringsrep.
Harry hoppas att tåget kan hjälpa till att få loss snöskotern.
Vi ska se om vi får loss den. Jag vill inte göra passagerarna sena.
En har skadat axeln riktigt illa och vi ska ta honom till sjukhus.
Det är allt vårt rep. Vi har inte mycket.
Vi knyter fast det här.
Jag vill inte att det lossnar när vi drar i skotern.
Men jag tror att det går på ett säkert sätt.
Jag kollar i fram. Jag ropar när den lossnar.
Säg till när du är beredd.
- Jag är beredd, Harry. - Okej, då kör vi.
Den sitter fast.
Åtta mil söder om persontåget:
Jag förstår varför jag inte gått här förut. Det är jobbigt.
Nybörjarjordbrukaren Roger Bickleman skapar en stig genom skogen.
Han måste komma åt floden för att ta in nödvändigheter med båt.
Det finns vargar, prärievargar och flera rovdjur.
Man måste vara medveten om vad som pågår-
- och se till att det inte finns nåt mer här som inte gillar mig.
Här har vi björnspillning. Djuren är härute, eller hur?
Jag ser till att mina hundar är i säkerhet.
Mina hundar betyder allt för mig härute.
Det är bara vi. Vi måste ta hand om varandra för att överleva.
Jag har aldrig tagit mig längre än hit.
Det ser tätt ut.
Sexton mil söderut:
Bill och Davy närmar sig några av de skarpaste kurvorna på vägen.
Vi måste hålla koll så att rälsen inte faller av.
Rälsen kan bitas.
Man måste vara på sin vakt.
För att lätta på trycket i kurvan saktar Bill ner till 25 km/h.
Vi kör i kurvan.
Jösses.
Men när som helst i vilken riktning som helst kan rälsen åka såhär.
I Alaska-
- kämpar Bill och Davy med att köra den 365 meter långa rälsen-
-genom Chugach-bergen.
Det är otroligt hur lätt rälsen bara böjer sig.
- Det var jobbigt. - Nu gäller det.
- Vi är oskadda. - Förseningen blir dyr för oss.
Vi hinner kanske inte.
25 mil norrut:
Den sitter fast.
En övergiven snöskoter har stoppat Harrys persontåg.
Okej, jag ska försöka dra i den igen.
Jim James är ombord. Han är skadad och måste till sjukhus.
Jag har aldrig sett nåt sitta sådär.
Det kanske hjälper.
Okej, nu kör vi.
Ja, kolla in det där!
- Den rör på sig nu. - Ja.
- Sådär ja. Vi har lyckats! - Ja. Tack, Harry.
Jag lyfter här så tar vi över den. Sådär ja.
HR gör rätt för sin lön.
Vilket lagarbete!
Tack för hjälpen.
- Tack. - Nu kan vi åka vidare.
Ännu en bra dag på Alaskas järnväg.
- Kan jag göra nåt mer för dig, Jimmy? - Inte om du inte har smärtstillande.
Tyvärr. Jag är inget sjukhus.
Söderut i Whittier:
- Inga tummar upp än. - Inte än.
Klockan är 20. Cliffs team väntar på Bill och Davy och den nya rälsen.
Om de inte kan lägga den nya rälsen i kväll-
- får godstågen stå stilla i en hel dag till.
Vi ska höra vad som pågår med tåget. Vi måste få veta det.
Byggteamet här. Jag har inte hört av rälståget.
- Har det hänt nåt nytt? - De jobbar på att fixa tåget.
- Vi är redo här. - Ja, tunneln måste öppnas.
Vi väntar bara på tåget nu.
22 mil norrut:
Det är fullt med grenar här.
Nu måste jag börja tunna ut vägen.
Jordbrukaren Roger gör en stig-
- för att hitta den snabbaste vägen till Susitna-floden.
Det är jobbigt. Jag svettas redan.
Den gick av.
Vilken tur att vi har med en extra, eller hur?
Det här är mycket jobb.
När man kommer in i skogens mitt blir det annorlunda.
Det är hårt arbete.
Söderut: Bill och Davy kommer äntligen till Whittier-tunneln.
Nu är vi här.
Utanför tunneln måste de försiktigt ta ner den nya rälsen från tåget.
Att få rälsen av tåget och ner på marken är en bedrift i sig.
Davy ska dirigera.
Om nåt går fel faller rälsen ut och dödar mig eller några andra.
Det är farligt.
- Det är mycket press. - Det är dags.
De jobbar under press men de får inte låta rälsen böjas.
Jag trycker bakåt när rälsen kommer ner.
Vi går bredvid och rälsen glider ner från vagnarna.
När rälsen kommer av tåget gör den som den vill.
Alla måste stå på säkert avstånd. Man får inte stå bredvid tåget.
Okej, vi ska börja här.
Jag kollar er hela tiden.
Bra, bra. Fortsätt så. Det blir bra.
Det måste gå bra.
Okej, Bill. Runt halva den här. Ta det lugnt.
Det ser bra ut. Bra gjort.
Det är inte så lätt som det ser ut.
Jag kontrollerar tågets hastighet. Det är 23 vagnar på det.
Jag kontrollerar allas rörelser. Det är mycket.
- Okej, öka farten, öka farten. - Okej, jag ökar lite.
- Sänk, sänk. - Va?
Bra fart, bra fart.
Okej, öka lite.
Du kör med mig. - Jag är otroligt stressad just nu.
- Rälsen samarbetar inte. - Den börjar böjas.
- Ser du? - Går allt bra?
Vi försöker räta ut den och få bort trycket så att den inte faller av.
- Jag håller mig undan. - Vi måste få ner den på marken.
Okej, lite saktare. Bra fart, fortsätt så. Det ser bra ut.
Det är rakt igen.
- Vi är på spåret igen. - På spåret är bra.
- Rälsen är nere. Bra gjort. - Det är underbart att höra.
Tre meter kvar. 1,5. En. En halv. Det är klart.
- Ja! - Snyggt jobbat.
Uppdraget slutfört.
- Snyggt, Davy. - Hur blöt blev regnjackan?
Det är soligt och 21 grader här.
Jag är så glad att det är över.
Nu ska Cliffs team dra ner rälsen i tunneln och sätta den på plats.
Helt ny räls. Vi ska se till att vi har grejer att sätta fast den med.
De får jobba hela natten så att tunneln kan öppna innan gryningen.
Det bästa blir att sätta fast rälsen. Det blir det svåraste.
Vissa anser det vara det farligaste, men vi måste få det gjort.
När vi väl börjat måste vi göra klart det.
22 mil norrut:
Dagsljuset försvinner.
Det blir snart mörkt och Roger letar fortfarande efter floden.
När man går genom snår efter snår ser de likadana ut allihopa.
Jag är ensam härute.
Jag kan inte få hjälp av någon annan härute.
Jag är helt och hållet vilse.
Jag har tagit på mig för mycket. Nu landar verkligheten.
Jag måste nog övernatta härute.
Nu kommer rovdjuren. De jagar på kvällarna.
Det kan ligga en björn på lur härute nånstans.
Jag är rädd.
Midnatt:
- Är du klar? - En till.
Cliffs team är äntligen redo att sätta den nya rälsen på plats.
När den sitter som den ska kan vi börja använda vår Ball Threader.
Vi kan jobba oss ut ur tunneln och släppa den i rännan här.
Ball Threader är ett viktigt verktyg.
Den gör att rälsen ligger tätt mot marken-
-medan de sätter fast den.
Lyft.
- Har du stiftet? - Har inte du det?
Det var det jag var rädd för.
De har slarvat bort stiften. Vi letar efter dem nu.
Ett stift håller Ball Threader mot spåret.
Utan det kan de inte lägga rälsen.
Mörkret är inte vår vän just nu.
Har du några saxsprintar? De har tappat bort stiftet.
Ett litet stift stoppar 365 meter räls.
Norrut:
Ska vi hålla värmen?
Roger kämpar för att hålla värmen i det kalla vädret.
Kom igen.
Jag har ett tuggummi. Jag får tuggummit.
Jag hoppas att med det positiva och negativa-
- kan aluminiumytan på tuggummipappret jag hade i fickan...
Om jag rör vid de två polerna med det kanske det blir en gnista.
Jag har bara en chans.
Vi får hoppas att det funkar.
Snyggt.
Ska ni göra mig varm? Vi får se om jag kan smälta snö.
Kanske fem, tio minuter.
Klockan 01.30:
Jim är kvar på sjukhuset.
Nancy är i stugan och har inte hört nåt.
Jag brukar inte sova gott när Jim inte är här.
Efter 30 år har vi en viss koppling. Jag saknar honom.
Jim är en sån olycksfågel.
Det händer honom något varje år.
Här är en annan av Jims olyckor. Vi kraschade ett plan och dog nästan.
Folk som ser bilderna kan inte fatta att vi klarade oss.
Det är sånt jag måste stå ut med, antar jag.
Den här gången har han ondare än vad han säger.
Det är lite oroande. Jag hoppas bara att det inte är alltför allvarligt.
Jag kan inte göra något. Jag sitter bara och väntar.
I närheten av Willow:
Det verkar bli en lång natt för Roger.
Är det något därute?
Det finns kanske en prärievarg i närheten.
Det blir en lång natt, eller hur? Rovdjuret kommer nära.
Jag kan få bort den med en brinnande pinne.
Annars måste jag använda geväret eller min pistol.
Vi klarar oss väl?
Klockan 04:
- Har du stiftet? - Har inte du det?
Cliffs team kämpar med att lägga 365 meter räls i Whittier-tunneln.
Det är ont om tid.
- Det borde hålla. Är vi klara? - Så klara vi kan bli.
- Han får hålla den högt. - Okej.
Vi får skynda oss om vi ska bli klara i tid.
Norrut, i närheten av Talkeetna:
Nancy har oroat sig för Jim hela natten.
Det var en orolig natt. Jag sov inte gott utan honom.
Hon är inte bara oroad för sin man.
Jag gillar inte att vara här ensam.
Vi verkar inte ha haft besökare i natt.
Det är björnar jag är orolig för-
-men allt verkar vara orört.
Jag hoppas att Jim kommer hem i dag. Det ser jag fram emot.
Om han kommer hem i dag får jag sova gott i natt.
22 mil norrut:
Det var en lång, kall natt.
Roger har gått vilse och måste hitta floden.
Det har inte varit lätt men vi fortsätter försöka.
Vi är så nära. Jag försöker hitta floden.
Ska vi markera ifall vi skulle gå vilse igen?
Det var väl inte kul?
Vi sätter ut dem med jämna mellanrum på spåret.
Då hittar jag spåret igen.
Då går vi.
Jag ser nog floden.
Det tog en dag längre än väntat men jag har nog klarat det.
Den här vägen blir en stor hjälp för mig.
I närheten av Talkeetna får Nancy goda nyheter.
Jim har fått skjuts hem från sjukhuset på järnvägen.
- Hur är det med dig? - Bra.
Du mår visst bra.
Hur har det gått?
Han sa att det bara är ett brustet ligament.
Jag ska vila i fyra till sex veckor.
Jag hoppas att du gör som han säger. Jag har en överraskning åt dig.
- Åh. Det är skönt att vara tillbaka. - Det är skönt att du är tillbaka.
- Välkommen hem. - Det känns bra.
Jag tycker synd om sjuksköterskorna när du är hos läkaren.
En sköterska sa: "Du ska klä av dig och sätta på dig den här..."
- String? - Ja.
Varför ska jag ha den? Jag sa: "Min axel är inte därnere."
"Min axel är häruppe." Men...
- Välkommen hem, älskling. - Tack.
Vilken god äppelpaj.
Den bör sitta på plats om mindre än en halvtimme. Det är bra.
De har jobbat hela natten och nu har Cliffs team äntligen bytt ut rälsen.
Okej, den sitter fast.
- Vi är nog klara. - Det ser bra ut.
- Snyggt jobbat. - Tack.
Berätta för alla.
Vi har jobbat hårt hela natten men nu är spåret klart för tågen.
Jag är nöjd med deras jobb.
De är nog trötta-
- men vi har klarat av mycket på kort tid. Jag är nöjd.
Klockan 09:
Tunneln är öppen igen.
Tusentals ton last kan äntligen åka vidare.
Nu åker vi in i tunneln.
Ja! Nu kör vi!
Översättning: Emilia Carlsson www.btistudios.com